Radnička klasa ide u pakao [2023]
![](https://www.fathipster.net/sites/default/files/styles/moviecover/public/radnicka_klasa_ide_u_pakao_10.jpg?itok=U5Piitvc)
Nažalost, predugo (15 godina!) čekani drugi igrani film Mladena Đorđevića* ne svedoči o njegovom autorskom sazrevanju: iako sadrži teme, motive i pristup na koje nas je već navikao, RADNIČKA KLASA ne nudi materijal dostojan da se u istoj rečenici pomene sa PORNO BANDOM, sem kao njen daleki, mlaki eho.
(*Da, znam da on i MADE IN SERBIA i SUMRAK U BEČKOM HAUSTORU smatra doku-igranim filmovima, što oni i jesu, formalno, jer je tu dominantni doku-materijal prerađen kroz neke nakalemljene igrane delove; ipak, što se mene tiče, njih neću smatrati igranim filmovima zbog tih 10-20% igranog u njima.)
Premisa je potentna: sjebane žrtve „tranzicije“ u neodređenoj srpskoj provinciji, nemajući druge zaštite i pomoći, okreću se prizivanju Lucifera i/ili pokojnika, uz pomoć čudnog čoveka pristiglog iz Beograda koji „zna kako se to radi“.
Avaj, baš kao i BANDA, i PAKAO deluje kao je skresan iz daleko obimnijeg snimljenog materijala, a opet deluje predugo (bar 20-25 minuta duže nego što mu treba). Ipak, BANDA je daleko fokusiranija (uslovno i relativno govoreći, naravno) od ovog filma, kome treba mnogo da izdvoji nešto nalik glavnom liku, središnjem problemu, zapletu itd. A ni kad se to desi (posle barem pola sata uvođenja brda likova, slikanja provincijskog ambijenta i njegove menažerije koja Mladena fascinira) – odnosno kad krenu „rituali“ sa jurenjem po sobama kokoške za žrtvovanje – stvari time nisu nužno profilisanije, ni psihološki, ni žanrovski, ni tematski.
To što PAKAO koketira sa hororom, ali ga ne prigrljuje (onako kako to, ipak, bar polovično čini BANDA) legitimna je autorska odluka da se odmakne od žanra a primakne „festivalskom“ filmu – ali je šteta pre svega po učinkovitost filma, jer bi njegove teme i ideje ubedljivije, življe i s jačim impaktom delali da se žanr nije pipkao proizvoljno, u rukavicama, ovde-onde, nego da se u to zaronilo s odvažnošću i umećem jednog Romera, Krejvena ili satirično-kritičnog Karpentera (iz THEY LIVE).